Jag borde gå.
Jag...
Det här är inte likt mig.
Skäms du?
Nej.
Men... Jag vet inte.
Det är ingen fara. Jag förstår.
- Är du rädd? - Nej.
Ögon som är rädda kan inte ljuga.
Den här gången...
Den här gången såg jag ljus, ljuspunkter som flög omkring mig.
Jag såg dem också. De flög snabbt.
De etsade sig fast på hornhinnan.
Men...
Jag såg också mig själv när jag gick i skolan.
Jag hade skoluniform på mig.
Du kommer att skratta åt mig.
Jag såg mig själv när jag biktade mig för fader Miguel.
Jag ska nog gå.
Ångrar du dig?
Jag vet inte.
Det får du fråga mig om i morgon.
Vi borde rymma tillsammans, så du slipper allt det här.
Vem kan det vara? Ingen får veta att jag är här.
Ansiktet... Ögonen...
Såg du hans ögon?
Äntligen lite lugn och ro. Det var på tiden.
Man blir nästan orolig när barnen är så tysta.
- Vad är det? - Sara har gjort sig illa.
- Hur då? - Hon började bara blöda.
Jag går dit.
Stanna hos mig, Adolfo.
Vad hände, Sara?
Berätta.
Det är ingen fara. Det är helt normalt
Oroa dig inte, det är helt normalt. Det händer mamma också.
Alla kvinnor blöder lite grann en gång i månaden.
- Hela livet? - Åtminstone i många, många år.
- Fast inte när de är gravida. - Inte när de är gravida?
Men oroa dig inte, det är normalt.
Jag ska tvätta kläderna. Ta det här att tvätta dig med så länge
Vad händer?
- Barnen vill upp på berget. - Lägg av...
Jag säger inte att vi ska med, bara att de vill dit.
- Ska vi ta en tupplur så länge? - Jag ska tänka på saken.
- Sarita, då? - Vad är det med henne?
- Klarar hon det nu? - Hon har bara mens, Felix.
Parkera nu.
Tappa inte bort varandra. Och var tillbaka om en timme.
På en timme hinner vi knappt upp och tillbaka.
En och en halv timme, då. Men inte mer. Jag menar allvar.
- Ta min klocka och håll koll på tiden. - Okej, mamma.
Prata inte med främlingar.
Vad är det, Felix?
- Du är så vacker i dag. - Nej, jag ser hemsk ut i värmen.
Det gör du inte alls.
Det är för varmt. Vi kan väl bara sova
- När gjorde vi nåt sist? - Är det mitt fel?
Det sa jag inte. Jag bara undrar.
Jag minns inte. Barnen är alltid med.
Nu är de inte här.
Det är varmt och vi står på en rastplats för lastbilar.
- Det är inte direkt romantiskt. - Alltid är det nåt.
Minns du vad som hände sist?
Där var du med din håriga bak i luften...
Äsch, det är sånt som händer.
Världen går inte under för att man ser sina föräldrar knulla.
- Adolfo är intelligent. - Det har inte med intelligens att göra
Det där är saker som ungar måste få upptäcka på andra sätt.
När jag var 13 år gav pappa mig en porrtidning.
Han sa att han hade hittat den, men han hade förstås köpt den åt mig.
Jag fick den, och sen pratade han aldrig mer om saken.
Han trodde väl att tidningen var all sexualupplysning jag behövde.
Din pappa var en fuling, precis som du
Det han inte visste var att jag redan kunde det där.
När du var 13? Med vem då?
En grannflicka.
Hon visade mig brösten.
Jag visade henne kuken.
Hon visade mig vaginan...
- Vad gjorde du? - Jag tog på henne.
- Tyckte du om det? - Ja, den var så mjuk.
Nästan helt utan könshår.
Sen luktade jag på den... Den luktade kiss.
- Knullade ni? - Det är klart vi inte gjorde.
Vi gned oss bara mot varandra.
Men sen slutade vi, för vi fattade inte vad vi gjorde.
- Du är våt. - Det är bara värmen.
- Visade du upp dig för nån? - Ja.
- Var? - På ett läger. Han var 15, jag var 13.
Vad gjorde han?
Han sa att han hade nåt viktigt att säga mig.
- Vad sa han då? - Han körde in sin tunga i min mun.
Och sen?
Han tryckte kuken mot mig och rörde på sig...
Vi gjorde inget mer. Vi visste inte hur.
Sen sa han att om jag visade honom nåt skulle han visa mig nåt.
- Vad visade du honom? - Min vagina.
- Tog han på den? - Nej, han kysste den.
- Var det skönt? - Det kittlades.
Sen visade han mig sin kuk.
Jag tyckte den var enorm.
- Sög du av honom? - Nej.
Jag ville inte, men han tjatade.
Du sög av honom.
Ja.
Jag svalde lite av hans sperma.
Sluta inte, Felix.
- Du var en riktig liten slampa. - Ja...
När sa du åt dem att vara tillbaka?
Va?
Adolfo!
Sara!
Adolfo!
Ingen borde gå dit upp.
En del tror sig kunna hämta energi där men det är nåt som är fel med platsen.
Indianerna gick aldrig dit. De trodde det vilade en förbannelse över platsen
Det är sant.
De talade om varelser som sov under marken där.
Varelser som betraktar oss som simpla skal.
Jag förstår.
Vi ska göra allt vi kan, men det går inte att leta i mörkret.
Det får vänta till gryningen.
Det finns ett hotell i närheten. Det är nog bra om ni sover.
Tänk om de kommer tillbaka och vi är borta.
Vi stannar här ifall de skulle komma tillbaka.
Det kommer att bli en lång dag av sökande i morgon-
- så försök vila lite grann.
- Ska du verkligen titta på teve nu? - Va?
Ska du verkligen titta på teve nu?
Nej, det ska jag inte. Men det är för tyst.
- För tyst? - Det är för tyst, bara.
- Det var ju märkligt. - Din subba.
- Vad sa du? - Subba!
Det är ju du som jämt gnäller om att barnen låter för mycket.
- Är det mitt fel att de är borta? - Ja, faktiskt.
De gick själva för att du aldrig vill följa med.
- Familjen gör dig bara irriterad. - Så det är därför?
- Därför är du och jag här... - Dra åt helvete!
- Det kan du själv göra! - Dra åt helvete!
Rör mig inte! Försvinn!
Rör mig inte!
Vi var i en mörk grotta. Vi visste inte vart vi skulle ta vägen
Lugn, nu är du hemma. Allt kommer att bli bra.
Det viktigaste är att du inte är rädd.
Håll ett stadigt tag om ratten och kör framåt.
Försiktigt.
Framåt...
Så där ja.
Försök att bromsa mjukare.
Långsamt, långsamt...
Lite långsammare.
Känns det bra?
Felix... Är du vaken?
Var la du trosorna, Sara?
Jag tvättade dem och du satte på dig dem igen.
- I tvätten. - De är inte där.
Satte du på dig bindan själv?
- För blodet. - Jag blöder inte längre.
Adolfo! Gå och gör dig i ordning.
Är ni klara? Kom nu, vi har bråttom.
Kör Adolfo till skolan. Jag går till doktorn med Sara. Kvinnoproblem.
Sätt på dig bältet.
Det var väl inte så farligt?
Vänta där ute, så kommer jag snart.
Mensen kan vara oregelbunden i början, så det är inget konstigt.
Det var skönt att höra.
Men jag la märke till att er dotter saknar mödomshinna.
Det behöver inte betyda nåt.
Många föds utan eller förlorar den som barn på nåt sätt.
Det behöver inte tyda på samlag eller övergrepp.
Men det är möjligt?
Vi kan göra fler undersökningar, men först ska ni tala med er dotter.
Om ni misstänker nåt ska ni tala med polisen, så får vi undersöka Sara sen.
Vad tyckte du om doktorn?
Jag sa ju att du inte skulle oroa dig.
Träffade ni nån där uppe på berget?
Sara.
- Var det nån där? - Nej.
Jag har specialiserat mig på barn. Sånt här tar tid.
Det finns inga genvägar in i ett barns psyke.
Vad sa de?
Jag bad dem rita platsen där de försvann.
De gjorde flera teckningar var. Intressant nog liknar de varandra.
- Kan de ha råkat ut för nåt? - Det vågar jag inte säga.
Vad tror ni?
Att vara borta en hel natt är givetvis en traumatisk upplevelse för ett barn.
Känslan av att vara övergiven kan vara förkrossande för vem som helst.
De har nog mycket att berätta om vi ger dem tid.
- De är lite läskiga. - Tycker du?
- Färgerna... Jag vet inte. - Det var ju natt.
Men är det inte konstigt att båda två har ritat vår bil?
Får jag se?
Vad är det? Såg du nåt?
- Det är inte vår bil. - Varför säger du så?
Det är en skåpbil som var där.
- Var det nån uppe på berget? - Jag såg bara bilen.
Hej. Jag söker polismannen som var i tjänst i lördags kväll.
Han hjälpte mig att hitta mina barn.
Så det var era barn. Ni hade tur.
- Det är många som försvinner där. - Är det?
Ni kan inte vara härifrån. Minns ni Ismael Arau?
- Seriemördaren? - Ja. Hans sista offer skadade honom.
Han kan omöjligt ha överlevt.
Blodspåren gick uppför berget.
De hittade hans machete, men aldrig hans lik.
Han gick upp i rök där, det har fler gjort.
Du tråkar ut honom med dina sagor.
Det är konstapel Flores ni ska tala med, men han har ledigt i dag.
Jag kan hälsa honom att ni vill tala med honom.
Gick allt bra med barnen? Dina barn försvann ju och dök upp på vägen igen.
Ja, allt är bra nu.
- Kände de av jordskalvet? - Vilket jordskalv?
- Det var ett jordskalv den kvällen. - Ja, jag kände nog av det.
- Blev de rädda? - Det har de inte sagt nåt om.
Känner ni nån som har en gammal skåpbil med röda lyktor?
- Ja, hurså? - Jag vill tacka honom för hjälpen.
Fick ni hjälp av Lucio? Han som aldrig ens säger ett ord.
Han är lite udda, men skenet kan bedra
- Vet ni var han bor? - I en husvagn på andra sidan berget.
Men nu arbetar han. Han kör leveranser hit ibland. I morgon kommer han hit.
Du kan få adressen till åkeriet som han kör åt.
Tack, gärna.
Vad är det?
Vi var hos psykologen i dag.
Han sa att vi måste vara försiktiga.
- Försiktiga? - Ja.
Det finns saker som tyder på...
Vad då, Sol?
...sexuellt trauma.
Sarita... Kom.
- Vart ska vi, mamma? - Det är en sak vi måste göra.
Vad har du råkat ut för?
- Gör det ont? - Nej.
- Är du säker på att det är här? - Det var vad han sa.
Tänk om han har blivit varskodd.
Det här är ett lastområde, var snäll att flytta på er.
- Vi väntar på nån. - Ni har ju stått här i en timme.
- Vi skulle precis köra härifrån. - Ja, gör det.
Det är han.
Vakna, Sara!
Känner du igen den där bilen?
Hej på er!
Säg hej till Marcia.
Det är ingen fara, de tittar ju på teve.
- Varför skulle inte jag kunna? - Det var ju så kort varsel.
Jag har ju erbjudit mig många gånger.
- Vad stora de har blivit. - Ja, verkligen.
Sarita är snart kvinna.
- Lugn... - Ni kan ta vad ni vill.
Lucio... Vi är djävulen och vi är här för att hämta dig.
- Ihop med händerna. - Ta vad ni vill.
Hör du illa? Ihop med händerna!
Rör dig inte.
Vad har jag gjort?
Det spelar ingen roll nu. Men du ska aldrig göra om det.
- Berätta i detalj vad som hände. - När då?
- I lördags, på berget. - Vad pratar ni om?
Det var inte första gången, inte sant?
- Vad tänkte du när du såg dem? - Jag såg ingen.
- Du tog en souvenir, eller hur? - Jag har inte tagit nåt.
Jag säger bara det här en gång.
Det här är sista chansen. Berätta sanningen.
Berätta vad som hände i lördags. Vi ska inte berätta det för nån.
- Du hittade dem på berget. - Vilka då?
Barnen, Lucio. Våra barn.
- Du vet nog vilka. Du såg dem. - Ja, barnen... De var där.
- Vad gjorde du? - Ingenting, jag såg dem bara.
- Var är det du tog? - Jag tog ingenting.
Hör på nu!
Om du inte säger sanningen gör jag dig illa.
Hemskt illa.
Har du slängt dem?
Var är de?
Jag ska inte säga nåt. Jag lovar att inte berätta nåt.
Fattar du ingenting, Lucio? Det är du som ska berätta för oss.
Du måste berätta allt för oss.
Jag vågar inte.
Berätta åtminstone var de är.
- Jag bara var där... Jag bara... - Var är de?
Vad då?
Vad då, Sol?
- Förlåt, de låg där på marken... - Håll käften!
Vad är det?
Vad är det, Sol?
Marcia?
Jag tittar där uppe.
Marcia?
Barnen sover.
- Är allt bra med dem? - Ja, men hon är inte här.
Ring henne.
Inget svar.
Hallå?
<Jag ringer för att vi är lite oroliga
Ja, men vi har haft lite problem. Det är lite känsligt.
<-Förlåt, jag menade inte att snoka.> - Det är ingen fara.
- Nej... Vi håller på att ta tag i det. <-Så bra. När kommer barnen tillbaka?>
Kan jag ringa upp er om en liten stund Tack för att ni ringde.
Hej.
- Hur var det i skolan? - Bra.
Ja, det var bra.
Maten är snart klart.
Sara!
Vakna, Sara!
Vi borde ringa polisen.
Jag tror att nån försökte skrämma oss.
- Tänk om nån vet. - Hur skulle nån kunna veta?
Tänk om nån såg oss.
- Varför inte? - Det går inte ihop.
Hur förklarar du då det som nyss hände
Den som såg oss kanske följde efter oss och försökte skrämma oss.
- Allt ljud, då? - Stenar, kanske.
- Varför slutade det bara plötsligt? - De kanske hörde oss.
Varför vaknade inte barnen?
- Vad menar du? - Tycker du inte det var konstigt?
Jag kommer hem sent i dag.
Jag med. Jag ska till psykologen med barnen.
Jag har kollat där ute. Där fanns inga stenar.
Ingenting alls.
- God förmiddag. - God förmiddag.
- Får jag komma in? - Javisst, förlåt.
- Hur är det med barnen? - Bara bra.
- Kommer jag olämpligt? - Nej då.
Barnen ska just iväg till skolan.
Vi väntade inte besök, bara.
Hur hittade ni hit?
Jag skulle kunna skryta om mina polisfärdigheter-
- men ni gav mig adressen när era barn var försvunna.
Det har begåtts ett brott, ett riktigt vedervärdigt brott.
En man som bor i området där barnen försvann har blivit mördad.
Det tog tid innan liket hittades. Det var en obehaglig syn.
Jag ska inte uppta er tid, men jag tror att ni kände honom.
Vi?
Ja, jag har förstått det som att du sökte upp honom.
- Jag? - Ja, du.
Du hade visst frågat om honom på bensinmacken.
Du sa att han hade hjälpt er.
Lucio...
Ja, det var ju han som hjälpte oss att hitta till hotellet.
Just det.
- Är han död? - Ja, han är död.
Lucio var något av en kuf. Det var inte alla som gillade honom.
Somliga trodde att han hade vissa... laster.
Det var inget jag visste nåt om. Vi hade en bra relation.
Hittade du honom?
Du letade ju efter honom för att du ville tacka honom.
- Jag hittade honom inte. - Det var ju synd.
Jag försöker kartlägga hans sista dagar i livet.
Jag förstår. Men det här är väl ändå inte ert område?
Nej, och inte min utredning heller. Jag försöker bara hjälpa till.
Jag trodde inte att ni skulle ta illa upp.
Inte alls, jag blev bara överraskad.
- Var det nåt mer? - Nej, det var allt för stunden.
Förresten...
Jag hörde att du frågade efter mig på polisstationen.
Jag ville tacka dig för att du hittade våra barn.
Tack.
Adjö. - Adjö, frun.
Hälsa barnen.
- Vad var det jag sa? - Vad då?
Han vet.
Är ni klara? Då åker vi.
- Hej. Hur har ni haft det i skolan? - Som vanligt.
Frun...
Det finns saker som tyder på att era barn har en närmre relation-
- än vad som är brukligt för syskon i deras ålder.
Vad menar ni med det?
Att det kanske vore en bra idé om de gick i skilda skolor.
Att de gjorde fler saker åtskilda.
En beroenderelation av det slaget i deras ålder-
- kan ha negativa effekter på deras utveckling.
- Vad gör du? - Jag letar efter Saritas filt.
- Hon frös i natt. - Filtarna ligger där nere.
- Jag vill att du lyssnar på mig, Felix - Vad är det?
Det gäller barnen.
Vad är det med dem?
Tänk om vi misstog oss.
Vi gjorde det vi trodde var rätt, men tänk om vi tog fel.
Vad menar du?
Lucio.
Hör på, för jag säger bara det här en gång.
Jag vill aldrig nånsin prata om det där igen. Uppfattat?
Var har du fått den där ifrån?
Gå in till barnen!
Mamma?
- Var fick du den där ifrån? - Jag köpte den för att försvara oss.
Tror du att nån kastar sten och sen bara försvinner?
- Vad tror du själv? - Att nåt hemskt är på gång.
Ja, det råder det inget tvivel om.
Barnen är inte sig själva sen de var borta.
Det är väl klart! Tänk på vad de råkade ut för!
- Tänk om jag tog fel. - Du skulle inte prata mer om det!
Lyssna på mig. Det är nåt med barnen.
Ljuden, då?
Jag tror att det är barnen.
Håller du på att bli galen?
Vad var det som hände häromkvällen, Marcia?
Ingenting.
Du kan berätta för mig.
Det är nåt fel och jag måste få veta vad det är.
Vi har varit vänner länge. Jag behöver dig.
Hörde du ljud?
Ja.
- Jag hörde... - Berätta.
Vi åt middag tillsammans.
Vi såg på teve.
- De var... - Tystlåtna?
Som avstängda.
<-som höll mig nere.>
Du vet att jag aldrig har trott på Gud
Men jag kom att tänka på en gammal tavla som jag såg en gång.
Den föreställde det som höll på att hända mig.
Det var djävulen.
Djävulen stod på mitt bröst.
Vem tog av dig kläderna?
Jag vet inte.
Det hände medan jag sov.
Sen...
Sen hände nåt ännu värre.
- Jag kan inte berätta. - Jag måste få veta.
Det kändes som att det inte var min kropp.
Då hörde jag det.
- Vad då? - Jag kan inte...
Vad hörde du, Marcia?
De stönade.
De två tillsammans.
Det var dina barn som stönade.
Jag vaknade i din säng.
Då kanske det bara var en mardröm.
Jag vet inte... Vad tror du själv?
<-Det är jag.> - Var håller du hus?
Förlåt, jag körde en sväng. Jag har mycket att göra.
- Det kunde du väl ha sagt? - Ja, förlåt.
- De ringde från skolan i går. - Vad sa de?
De vill att alla föräldrar ska följa sina barn till dörren.
- Det är så svårt att hitta parkering. <-Det var en säkerhetsfråga, sa de.>
Följ dem till dörren och se till att de går in.
- Är allt som det ska? - Ja, oroa dig inte.
Barnen...
- De gick inte in. <-Det gjorde de visst.>
- Nej. <-Jag lämnade dem ju precis.>
- Vad menar du? <-Klockan är kvart över sju.>
Hur dags lämnade du dem?
- Jag ringer sen. <-Vad är det, Sol?>
- Vad är det här för plats? - Jag vet inte.
Min dotter var seriemördarens sista offer.
Hon såg hans ansikte innan hon dog. Och det hon såg...
Hennes beskrivning stämde inte alls in på mannen de letade efter.
Det var ingen människa.
På morgonen efteråt, när han hade försvunnit här-
- så hade vi ett jordskalv. Precis som när dina barn försvann.
Varelserna som bor där är på jakt efter byten.
På jakt?
De letar efter svaga som de kan ta i besittning.
För dem är vi bara skal. De utnyttjar oss för att göra ont.
Stackars Lucio trodde-
- att han kunde hålla dem borta med altare och djuroffer.
Men de har varit här sen tidernas begynnelse och vet hur man överlever.
Hej.
Vi har gjort framsteg i utredningen.
- Socker? - Nej tack.
Det har tillkommit ett vittnesmål från vakten på Lucios arbetsplats.
Han säger sig ha sett en bil där.
Det låter precis som er makes bil.
Det satt en man och en kvinna och två barn i bilen.
Barnen började skrika, och sen körde bilen därifrån.
Och?
Åkte ni dit för att tacka honom?
Nej.
Ni kanske hade andra skäl.
Lucio var en märklig person.
En person som de flesta nog inte litade på.
Vad är det ni antyder?
Jag skulle inte gå i god för honom.
Han kanske inte ens är värd-
- att vi fortsätter att utreda och rota bland saker.
Om jag bara visste, så skulle jag kunna vara lugnare.
Varför säger ni så?
Vi har fått veta att Lucio tidigare hade gripits för fönstertittande.
Han hade visst för vana att ta klädesplagg som inte var hans.
Han kanske gjorde nåt dumt.
Tack.
Nu ska jag inte störa mer.
Det var nog allt.
Gott kaffe.
Lucio var en udda typ.
Dagen efter barnens försvinnande ringde han mig och lät upprörd.
Han sa att han hade åkt till berget på natten för att tända ljus.
Han trodde att det vilade nån sorts förbannelse över platsen.
Han sa att han hade hittat en pojke och en flicka där.
Döda. Döda! Kan du tänka dig?
Vi hade ju redan hittat dem på vägen, så vi tog ingen större notis om det.
Vi trodde att han bara var förvirrad.
Jag förmodar att nån måste ha berättat för honom om de försvunna barnen.
Hans beskrivning av dem stämde väl.
Kanske...
Kanske var det ni som gjorde det, när ni träffade honom?
Nej, han såg dem tidigare. På bensinstationen.
Hej då.
- De ringde från skolan nyss. - Nu igen?
Det går vattkoppor på skolan, så de har stängt i morgon.
Hur gör vi då?
Jag kan vara med dem, så du kan jobba.
Vi ska nog hitta på nåt roligt ihop.
- Är allt som det ska? - Hurså?
Polisen var ju här i går. Din fru släppte in honom.
Ja, allt är bra.
Upp och hoppa.
Fånga dagen.
Vad tycks?
- Jag vill inte ha juice. - Jag har ju gjort den åt er.
Jag är inte törstig.
Drick, Sara.
Drick!
Så ja. Ät upp nu.
Nu vill jag att ni sätter på er finkläder.
Vi ska till en mycket speciell plats.
Vi måste träffas, Felix. Det är viktigt.
Det är nåt du måste se. Det är viktigt.
- Kom till macken vid berget. <-Vad är det som har hänt?>
Vi ses där om en timme.
- Var är barnen? - De är hos Marcia.
Det är nåt på berget som du måste se.
Kör!
Sol... Sol!
Vart är vi på väg?
- Här är det. - Vad för nåt?
- Det var här barnen var. - Där går jag inte in.
- Vill du inte veta? - Vad?
Kom.
Felix...
Lyssna på mig.
Det här kommer att vara svårt att begripa. Du måste vara stark.
Där borta.
Gå dit.
Gå!
Försiktigt.
Ser du?
Ser du att de har samma kläder som när de försvann?
Barnen... Våra barn kom aldrig ut härifrån.
Titta på dem! Förstår du inte?
De var bara rädda för Lucio för att han hade sett liken.
Titta på dem, Felix.
Hör du mig?